Linguistik-Klassifikation
Refine
Year of publication
Document Type
- Article (46)
- Part of a Book (44)
- Working Paper (13)
- Conference Proceeding (6)
- Review (5)
- Book (2)
- Preprint (1)
Language
- German (59)
- English (44)
- Portuguese (8)
- Croatian (3)
- mis (2)
- Multiple languages (1)
Has Fulltext
- yes (117)
Is part of the Bibliography
- no (117)
Keywords
- Deutsch (33)
- Pragmatik (32)
- Gefühl (11)
- Semantik (10)
- Topik (9)
- Diskursanalyse (8)
- Erzählen, pragm. (8)
- Syntax (7)
- Kommunikation (6)
- Linguistik (6)
- Optimalitätstheorie (6)
- Formale Semantik (5)
- Sprechakt (5)
- Thema-Rhema-Gliederung (5)
- Argumentationstheorie (4)
- Internetsprache (4)
- Metapher (4)
- Tschechisch (4)
- Wortstellung (4)
- Chinesisch (3)
- Kommunikationsforschung (3)
- Kontrastive Linguistik (3)
- Konversation (3)
- Konversationsanalyse (3)
- Lexikologie (3)
- Postulat (3)
- Spieltheorie (3)
- Spracherwerb, biling. (3)
- Sprachtypologie (3)
- Sprachwandel (3)
- Textlinguistik (3)
- Anapher <Syntax> (2)
- Deixis (2)
- Elektronisches Forum (2)
- Erzählen (2)
- Evolutionstheorie (2)
- Formel (2)
- Fremdsprachenlernen (2)
- Generative Transformationsgrammatik (2)
- Germanistik (2)
- Grammatik (2)
- Grammatikalisation (2)
- Grammatische Kategorie (2)
- Implikatur (2)
- Informationsstruktur (2)
- Interkulturalität (2)
- Kulturschock (2)
- Lexikographie (2)
- Literatur (2)
- Modalität <Linguistik> (2)
- Morphologie (2)
- Neugriechisch (2)
- Phonologie (2)
- Phraseologie (2)
- Portugiesisch / Brasilien (2)
- Präsupposition (2)
- Relevanz <Linguistik> (2)
- Sprache (2)
- Sprachverstehen (2)
- Sprechakttheorie (2)
- Vagheit (2)
- Vergleichende Sprachwissenschaft (2)
- Ablehnung (1)
- Adjektiv (1)
- Adversativsatz (1)
- Althochdeutsch (1)
- Anrede (1)
- Arabisch (1)
- Arbeitskreis Linguistische Pragmatik (1)
- Arbeitstagung (1)
- Artikulation (1)
- Arzt/Patient-Interaktion (1)
- Attribution (1)
- Aufforderungssatz (1)
- Aufsatzsammlung (1)
- Aushandlung (1)
- Bedeutungswandel (1)
- Bewerbung (1)
- Bibliographie (1)
- Cayuga-Sprache (1)
- Chatraum (1)
- Computerunterstützte Kommunikation (1)
- Definitheit (1)
- Dialekt (1)
- Dialog (1)
- Disjunktion <Logik> (1)
- Diskursmarker (1)
- Dissens (1)
- Distanz (1)
- Eindeutigkeit (1)
- Emma <Zeitschrift, Köln> (1)
- Emphatischer Akzent (1)
- Englisch (1)
- Etymologie (1)
- Extraposition (1)
- Fehlernalyse, Spracherwerb (1)
- Feld <Linguistik> (1)
- Feministische Linguistik (1)
- Frau (1)
- Freude <Motiv> (1)
- Funktion (1)
- Fuzzy-Logik (1)
- Fußball (1)
- Gefühl <Motiv> (1)
- Gefühlsausdruck (1)
- Geschlechterforschung (1)
- Gewohnheit (1)
- Grammatiktheorie (1)
- Gruß (1)
- Hein, Christoph (1)
- Historische Sprachwissenschaft (1)
- Höflichkeit (1)
- Illokutiver Akt (1)
- Indirekte Rede (1)
- Interaktion (1)
- Italienisch (1)
- Kittel, Johann Josef Anton Eleazar (1)
- Kognitive Linguistik (1)
- Kommunikationsgemeinschaft (1)
- Kommunikationsverhalten (1)
- Kongress (1)
- Konnektionismus (1)
- Konsekutivsatz (1)
- Konstativ (1)
- Kontaktanzeige (1)
- Kontext (1)
- Kontrastive Lexikologie (1)
- Kontrastive Phraseologie (1)
- Kontrastive Pragmatik (1)
- Konvention (1)
- Konversationston (1)
- Kroatisch (1)
- Kulturkontakt (1)
- Körper <Motiv> (1)
- Lautmalerei (1)
- Lesbierin (1)
- Lexikostatistik (1)
- Liturgik (1)
- Logische Form <Linguistik> (1)
- Medien (1)
- Methodologie (1)
- Mittelhochdeutsch (1)
- Modalität (1)
- Modalpartikel (1)
- Morphologie <Linguistik> (1)
- Mundart (1)
- Niederländisch (1)
- Ortsangabe / Linguistik (1)
- Partikel (1)
- Partizip (1)
- Pejorativ (1)
- Performanz <Linguistik> (1)
- Phraseologismus (1)
- Polarität (1)
- Politische Rede (1)
- Polnisch (1)
- Portugiesisch (1)
- Predigt (1)
- Presse (1)
- Proposition (1)
- Register <Linguistik> (1)
- Relevanztheorie (1)
- Rhetorik (1)
- Russisch (1)
- Satzadverb (1)
- Satzsemantik (1)
- Satztyp (1)
- Schriftlichkeit (1)
- Schweizerdeutsch (1)
- Selbsthilfe (1)
- Sexismus (1)
- Shanghai (1)
- Skopus (1)
- Soziolinguistik (1)
- Spaltsatz (1)
- Spanisch (1)
- Sprachentwicklung (1)
- Sprachförderung (1)
- Sprachhandeln (1)
- Sprachkritik (1)
- Sprachlogik (1)
- Sprachstatistik (1)
- Sprachstil (1)
- Sprachverarbeitung <Psycholinguistik> (1)
- Sprachverhalten (1)
- Sprechaktklassifikation (1)
- Stereotyp (1)
- Subjektive Krankheitstheorien (1)
- Syntagma (1)
- Technologie <Motiv> (1)
- Tempus, synt. (1)
- Terminologie (1)
- Text (1)
- Texttheorie (1)
- Tod <Motiv> (1)
- Topikalisierung (1)
- Trauer (1)
- Tschechische Republik (1)
- Weltbild (1)
- Wissenschaftsgeschichte (1)
- Wortakzent (1)
- Wortfeld (1)
- Wortschatz, Spracherwerb (1)
- Zitat (1)
- Znaim (1)
- Zweisprachigkeit (1)
- Zweitspracherwerb (1)
- also (1)
- chronischer Gesichtsschmerz (1)
- doctor/patient-interaction negotiation chronic facial pain (1)
- ne (1)
- pathologischer Spracherwerb (1)
- subjective illness theories (1)
- Ärger <Motiv> (1)
- Übersetzung (1)
- Čapek, Karel (1)
Institute
The article deals with emotionality in marginal (disjunct or adjunct) syntactic structures. This issue is explored in the text of the first German translation of Karel Čapek's novel 'Hordubal', in which it is a characteristic feature. The analysis shows that those parts of the text expressing emotionality feature particularly right dislocation (with structures known in German as Nachtrag, Rechtsversetzung and Ausklammerung); the emotional content of these syntactic structures is frequently intensified by their expressive lexical form.
This paper addresses the means of expressing emotions in internet discussion forums focusing on issues of death and dying; these issues are to a large extent considered taboo in society. The death of a loved one is a highly intense emotional experience. The analysis takes into account the verbal and non-verbal means of expressing grief, various levels of emotionality, and also the cognitive concepts forming the basis of metaphorical expressions that are closely connected with death and dying.
Der vorliegende Beitrag fokussiert sich auf die Widerspiegelung der Konzeptualisierung der Emotion "Ärger" in bildlichen Ausdrücken (Metaphern und Metonymien) des Deutschen. Nach einer Einführung in das Forschungsthema "Sprache und Emotionen" aus linguistischer sowie emotionspsychologischer Perspektive und der Klärung des dem Beitrag zugrundeliegenden Metaphernverständnisses wird auf die Frage eingegangen, wie ausgewählte Aspekte der Emotion "Ärger" im Deutschen versprachlicht werden, welche Rolle dabei Metaphern bzw. Metonymien spielen und um welche konkreten Metaphern und Metonymien es sich bei den einzelnen Aspekten handelt.
Autor se soustředí na uţití emocionálních prvků výpovědi dvou barokních kázání. Ta vznikla při oslavě 50. výročí manţelského slibu Johanna Josefa Antona Eleasara Kittela a Anny Marie 25. 11. 1777 v Šumburku. Ani české, ani německé kázání nebylo nikdy publikováno zcela. Jde o homiletické texty, proto měli oba kazatelé omezenou moţnost pouţití emotivních jazykových výrazů a prostředků. Ty slouţily k podchycení pozornosti posluchačů. Kázání měla dvojí funkci: věroučnou a poučnou. Upevņovala povědomí o Boţích zákonech a uváděla je do kaţdodenního ţivota. Kazatelé cíleně zaměřovali své proslovy na posluchače a prezentovali společný ţivot oslavovaných manţelů jako vzor. Šlo zde o objektivní, racionální prvek kázání s výkladem částí Bible (exegezí). Druhá rovina proslovů se obracela na subjektivní, emocionální pozornost posluchačů.
Příspěvek pojednává o výrazových prostředcích emocí uţitých v internetových komentářích, které reflektují jedno z nejvýznamnějších fotbalových utkání mistrovství světa roku 2010 – semifinále mezi Německem a Španělskem. Fotbal skýtá ohromný emoční potenciál, který přímo ovlivņuje textovou produkci. V komentářích je jednoznačně patrná polarita emocí. Intenzivní emoční proţitek se v korpusu projevuje velkou variabilitou jazykových prostředků, z nichţ nejčastější jsou zejména lexikální prostředky a také rétorické figury, zejména pak metafory. Internetová komunikace pak nabízí další, nonverbální prostředky vyjádření emocí, které jsou typické pro tzv. cyberslang.
Příspěvek zkoumá roli emocí v konstrukcích identity, jak je nacházíme okolo roku 1900 v německém a ĉeském tisku ze Znojma, města s německy i s ĉesky mluvícím obyvatelstvem. Po analýze konstrukcí identity v básni vyjadřující protest proti Badeniho jazykovým nařízením z roku 1897 je pozornost věnována konstrukcím identity také v dalších textech. Konstrukce identity v německých a ĉeských periodikách v mnohém korespondovaly a byly jednou z dŧleţitých strategií nacionalistické propagandy. Jako její základní sémantickou jednotku – propagém – je v německých i ĉeských novinách moţno identifikovat existenciální ohroţení vlastního národa. K internalizaci konstrukcí identity a k úspěšné cirkulaci propagandy významnou měrou přispělo právě zapojení emocionality do těchto konstrukcí.
Předloţená studie se zaměřuje na verbalizaci emocí v textech psaných v rámci internetového fóra hungrig-online.de. V první ĉásti jsou představeny teoretické informace z oblasti jazykové komunikace emocí. Další ĉást se zabývá ukázkou textu s tematikou partnerských vztahŧ, které ĉasto souvisí s poruchami příjmu potravy. Na základě tohoto textu je vypracován široký rejstřík termínŧ pro emoce. Je zajímavé, které emoce a jak se objevují, a závěry, ke kterým lze dospět. Poté jsou analyzovány všechny příspěvky dalšího uţivatele fóra hungig-online.de, které se týkají tématu partnerských vztahŧ. Diachronní perspektiva nám umoţňuje vysledovat vývoj a uskuteĉněné změny v uţití emoĉního jazyka.
Výrazy emocionality v textu lze chápat jako (hyper)propozice, jako individuální stanovisko k propozici, ale také jako jakési na zkušenosti zaloţené oĉekávané verbalizované scénáře – tzv. skripty. Otázkou je, jakým zpŧsobem se tyto prvky zapojují v rovině textu. Analýzou textu zjišťujeme, ţe pro vyjádření emocionality není zavedena ţádná gramatická nebo stylistická norma. Emocionalitu rozpoznáme i v řadě zdánlivě neemocionálních textových pasáţí. Narativní text vede ve svých fiktivních situacích a kontextech k rekonstrukci oĉekávaného emoĉního schématu – skriptu – a tím k jeho aktualizaci, s níţ je autor i recipient konfrontován. Emocionalita v literárním textu tím získává specifickou kognitivní dimenzi.
Demonstrationen von Gefühlsexpressionen : Exemplarische Untersuchungen an authentischen Gesprächen
(2010)
V ĉlánku jsou analyzovány tři příklady slovně vyjádřených citŧ. A) Případ spoleĉného rozhořĉení přispívající ke stabilizaci identity skupiny se stoupajícím a zase klesajícím prŧběhem; B) Vyprávění, ve kterém se bývalé rozĉilení vypravěĉky odráţí v mruĉení (mh, mh); C) Líĉení hrozivé přírodní události. Cílem je popsat spoleĉné pŧsobení gramatických, lexikálních a zvláště prozodických znakŧ promluvy.
Příspěvek pojednává o pojmu konotace 'emocionální'. Tato konotace je na jedné straně souĉástí slovního významu a koresponduje s denotativními komponenty významu. Jako příklad jsou uvedena verba dicendi oznaĉující řeĉový akt 'vychloubání'. Na druhé straně vystupuje 'emocionální' jako souĉást významu textu. Na příkladech z románu Almy M. Karlin jsou představeny dva zpŧsoby, kterými je moţno vysvětlit konotaci textu: jako aktualizaci a předání konotací daných jazykovým systémem a jako povědomí o uţití slov bez emocionální konotace v systému jazyka, které se vytváří teprve v textu.
Následující příspěvek se zabývá emocí radosti v liturgickém textu na příkladu přeloţeného liturgického textu (Svatá liturgie Jana Zlatoústého) z církevní slovanštiny do němĉiny. Teoretickými východisky pak byly práce domácích i zahraniĉních lingvistŧ.
V lingvistickém výzkumu byla malá pozornost věnována onomatopoickým výrazŧm ĉasto uţívaným zvláště v komiksech a v dětské literatuře jako nástroj k vyjádření emocí. Ĉlánek, jehoţ cílem je vyplnit mezeru ve výzkumu, nejprve podává přehled o vztazích mezi onomatopoi a emocemi. Autor zdŧrazňuje, ţe konkrétní realizace onomatopoických slov je v kaţdém jazyce jiná a závisí na jazykových konvencích. Následně jsou srovnána německá a ĉeská onomatopoická slovesa s emoĉními konotacemi. Srovnání ukazuje širokou škálu rozdílŧ, které se týkají nejen formálních aspektŧ, ale také významu těchto sloves. Závěrem vyplývá, ţe emoce jsou vázány na jazykový kontext, a proto nemohou být přesně přeloţeny.
V prŧběhu komunikace mŧţe mluvĉí informovat posluchaĉe o svém citovém rozpoloţení přímo, mŧţe ale také své emoce demonstrovat nepřímo, a to pomocí široké palety prvkŧ, poĉínaje obleĉením a drţením těla aţ po rŧzné jazykové prostředky, které k vyjádření emocí mohou, ale nemusí být primárně předurĉeny. Tyto prostředky se dají analyzovat z hlediska morfologického, syntaktického a také z hlediska slovotvorného. Jedná se jak o deriváty, tak o kompozita, která mohou z pragmatického pohledu podmiňovat praktick, nepřehledné mnoţství významových odstínŧ a konotativních zabarvení. Spontánní projev spojený s bezprostředním projevem citŧ je zvláště příznaĉný pro dnešní dobu.
Emoce jsou verbalizované city. Předtím, neţ jsou vyjádřeny, hodnotí mluvĉí urĉitou skuteĉnost, příp. objekt. Evaluace v něm mŧţe vzbudit rŧzné emoce. Emoce a hodnocení je tedy třeba od sebe přísně oddělit. K hodnocení slouţí v němĉině především modální slova, která mohou vyjádřit epistemický, doxický, distancující se nebo hodnotící postoj mluvĉího. Jazyk disponuje rŧznými jazykovými prostředky k vyjádření emoĉních postojŧ. Z komunikaĉních forem výpovědi je třeba jmenovat nejprve expresivní (výrazové) věty, přiĉemţ exprese/výraz představuje funkci jazykového znaku ve smyslu Bühlerova organon-modelu přirozeného jazyka. Dále sem patří příznakové formy vět jako osamostatněné vedlejší věty a neslovesné vazby.
Ĉlánek popisuje lingvistické prostředky oznaĉující a popisující proţívání a emoce v němĉině. V první ĉásti jsou představeny konceptualizace proţívání a emocí, druhá ĉást popisuje detailně lingvistické prostředky. Poslední ĉást se zabývá některými problémy spojenými s vytvořením lexikonu emoĉních slov.
Článek poukazuje na enormnì variabilitu jazykových prostředků při sdělovánì odmìtnutì ņádosti uchazeče o pracovnì mìsto v německém jazyce. Analyzovaný korpus byl sestaven na základě 500 autentických textů tohoto druhu z let 2000-2004. Analýza je zaměřena na různé formy argumentace uņìvané zaměstnavateli v řečových aktech, které vyjadřujì negativnì odpovědi. Jazyková forma těchto sdělenì se často opakuje, přičemņ zaměstnavatelé volì zejména takový způsob argumentace, ve které nejsou zmiņovány kvalifikačnì nedostatky uchazeče, ale jiné důvody se snahou o zmìrněnì odmìtnutì.
Verbalaktion ist Körperaktion : Bemerkungen zur metaphorischen Konzeptualisierung von Sprechakten
(2009)
Tento článek pojednává o konceptuální metafoře "slovní jednání je tělesné jednání". Autor poukazuje na to, že se jedná o strukturní metaforu, spočívající za porozuměním řeči. Článek se skládá z pěti částí. Nejprve jsou prezentovány cíle a metody teorie řečových aktů (kapitoly 1-3). Za nejdůležitější je považována analýza některých slov a frází: také idiomy (kapitola čtvrtá) patří k těm vyjádřením, ve kterých se očekává výskyt konceptuálních metafor. Analýza metafory zmíněné v titulu a výhled tvoří čtvrtou cast článku (kapitoly 6 a 7). V poslední kapitole jsou prezentovány výsledky.
Článek ukazuje příklad užití určitých klíčových metod a konceptů při analýze dialogů v literárním textu. Pro analýzu byl vybrán krátký, ale dramatický dialog mezi manželským párem v povídce Christopha Heina (1989) "Die Vergewaltigung". Navrhujeme, aby analýza zahrnovala pět kroků: 1. procedurální organizace dialogu (střídání mluvčích atd.), 2. témata a způsob, jak jsou nová témata zaváděna, 3. řečové akty (ne pouze ilokuce), 4. vytváření sociální identity a sociálních vztahů mezi účastníky, 5. interaktivní modalita. Na závěr je poukázáno na rozdíly mezi dialogy v literárních textech a jejich ekvivalenty v reálném životě.
The paper starts with a semantic differentiation between the notions of sentence topic and discourse topic. Sentence topic is conceived of as part of a semantic predication in the sense of Y. Kim's work. Discourse topic is defined, as in N. Asher's Segmented Discourse Representation Theory, as a discourse constituent that comprises the content of (part of) the larger discourse.
The main body of the paper serves to investigate the intricate connection between the two types of topic. For restricting the context of investigation, a specific relation between discourse constituents, Elaboration, is chosen. If Elaboration holds between two discourse constituents, one of them can be identified as the explicit discourse topic with respect to the other one. Whereas an elaborating sentence - with or without a sentence topic - is used to infer a 'dimension' for extending the discourse topic, the role of the sentence topic if it occurs is to mark an 'index' for predication along that dimension. The interaction of elaborating sentences and their topics is modelled by means of channel theoretic devices.'
Issues on topics
(2000)
The present volume contains papers that bear mainly on issues concerning the topic concept. This concept is of course very broad and diverse. Also, different views are expressed in this volume. Some authors concentrate on the status of topics and non-topics in so-called topic prominent languages (i.e. Chinese), others focus on the syntactic behavior of topical constituents in specific European languages (German, Greek, Romance languages). The last contribution tries to bring together the concept of discourse topic (a non-syntactic notion) and the concept of sentence topic, i.e. that type of topic that all the preceding papers are concerned with.
Russian predicate cleft constructions have the surprising property of being associated with adversative clauses of the opposite polarity. I argue that clefts are associated with adversative clauses because they have the semantics of S-Topics in Büring's (1997, 2000) sense of the term. It is shown that the polarity of the adversative clause is obligatorily opposed to that of the cleft because the use of a cleft gives rise to a relevance-based pragmatic scale. The ordering principle according to which these scale
In my paper, I show that the so-called German right dislocation actually comprises two distinct constructions, which I label 'right dislocation proper' and 'afterthought'. These differ in their prosodic and syntactic properties, as well as in their discourse functions. The paper is primarily concerned with the right dislocation proper (RD). I present a semantic analysis of RD based on the 'separate performative' account of Potts (2004, 2005) and Portner (forthc.). This analysis allows a description of the semantic contribution of RD to its host sentence, as well as explaining certain semantic constraints on the kind of NP in the RD construction.
The main concern of this article is to discuss some recent findings concerning the psychological reality of optimality-theoretic pragmatics and its central part – bidirectional optimization. A present challenge is to close the gap between experimental pragmatics and neo-Gricean theories of pragmatics. I claim that OT pragmatics helps to overcome this gap, in particular in connection with the discussion of asymmetries between natural language comprehension and production. The theoretical debate will be concentrated on two different ways of interpreting bidirection: first, bidirectional optimization as a psychologically realistic online mechanism; second, bidirectional optimization as an offline phenomenon of fossilizing optimal form-meaning pairs. It will be argued that neither of these extreme views fits completely with the empirical data when taken per se.
On the syntax and pragmatics interface : Left-peripheral, medial and right-peripheral focus in greek
(2004)
The present paper explores the extent to which narrow syntax is responsible for the computation of discourse functions such as focus/topic. More specifically, it challenges the claim that language approximates ‘perfection’ with respect to economy, conceptual necessity and optimality in design by reconsidering the roles and interactions of the different modules of the grammar, in particular of syntax and phonology and the mapping between the two, in the representation of pragmatic notions. Empirical and theoretical considerations strongly indicate that narrow syntax is ‘blind’ to properties and operations involving the interpretive components — that is, PF and LF. As a result, syntax-phonology interface rules do not ‘see’ everything in the levels they connect. In essence, the architecture of grammar proposed here from the perspective of focus marking necessitates the autonomy of the different levels of grammar, presupposing that NS is minimally structured only when liberated from any non-syntactic/discourse implementations, i.e., movement operations to satisfy both interface needs. As a result, the model articulated here totally dispenses with discourse projections, i.e. FocusP.
This article analyses the German discourse particle wohl 'I suppose', 'presumably' as a syntactic and semantic modifier of the sentence types declarative and interrogative. It is shown that wohl does not contribute to the propositional, i.e. descriptive content of an utterance. Nor does it trigger an implicature. The proposed analysis captures the semantic behaviour of wohl by assuming that it moves to SpecForceP at LF, from where it can modify the sentence type operators in Force0 in compositional fashion. Semantically, a modification with wohl results in a weaker commitment to the proposition expressed in declaratives and in a request for a weaker commitment concerning the questioned proposition in interrogatives. Cross-linguistic evidence for a left-peripheral position of wohl (at LF) comes from languages in which the counterpart of wohl occurs in the clausal periphery overtly. Overall, the analysis sheds more light on the semantic properties of the left periphery, in particular of the functional projection ForceP.
Ever since the discovery of neural networks, there has been a controversy between two modes of information processing. On the one hand, symbolic systems have proven indispensable for our understanding of higher intelligence, especially when cognitive domains like language and reasoning are examined. On the other hand, it is a matter of fact that intelligence resides in the brain, where computation appears to be organized by numerical and statistical principles and where a parallel distributed architecture is appropriate. The present claim is in line with researchers like Paul Smolensky and Peter Gärdenfors and suggests that this controversy can be resolved by a unified theory of cognition – one that integrates both aspects of cognition and assigns the proper roles to symbolic computation and numerical neural computation.
The overall goal in this contribution is to discuss formal systems that are suitable for grounding the formal basis for such a unified theory. It is suggested that the instruments of modern logic and model theoretic semantics are appropriate for analyzing certain aspects of dynamical systems like inferring and learning in neural networks. Hence, I suggest that an active dialogue between the traditional symbolic approaches to logic, information and language and the connectionist paradigm is possible and fruitful. An essential component of this dialogue refers to Optimality Theory (OT) – taken as a theory that likewise aims to overcome the gap between symbolic and neuronal systems. In the light of the proposed logical analysis notions like recoverability and bidirection are explained, and likewise the problem of founding a strict constraint hierarchy is discussed. Moreover, a claim is made for developing an "embodied" OT closing the gap between symbolic representation and embodied cognition.
Identical topic (IT henceforth) was previously known as copying topic (Xu & Liu (1998:141-157). It is fully or partially identical to a corresponding element (CE henceforth) occurring in the following part of the clause. Broadly speaking, IT is semantically empty. Being an unusual type of adding, it properly falls into the central concern of this volume.
It seems IT can be attested in all Chinese dialects, though the phenomena in question have been poorly documented and have scarcely been studied under a unified category. IT seems to be a better candidate to characterise topic prominent languages than many other topic types including the non-gap topic, which has long been called "Chinese style topic" since Chafe (1976) and has been viewed as a major characteristic of topic prominent languages (e.g., Li & Thompson, 1976, Xu & Langendoen 1985, Gasde 1999). I believe the study of IT structure is necessary to obtain a clearer and more complete picture of topic structure in general. As far as I know, Wu dialects of Chinese, including Shanghainese, are the ones which have the richest IT types and the greatest text frequency of IT. Therefore, this study will be based on both Mandarin and Shanghainese data.
In this paper I would like to show that the principles which have been proposed so far to account for the relationship between the informational level and the syntactic level in a Chinese utterance are unable to predict some interesting and regular facts of that language.
To my mind, the form and the position of the question operator in an interrogative utterance provide two distributional tests which univocally indicate where the new information lies. Hence, the pairing of affirmative and interrogative sentences might be a better approach to locate where the new information lies in a Chinese utterance.
Editorial preface
(2000)
The present issue grew out of two sources. The main one was the workshop on Adding and Omitting (A & 0) held during the DGfS Conference organized in Konstanz at the beginning of 1999 by our ZAS project on Syntax der Fokusbildung. The purpose of the workshop was to bring together people working on topicalization (addition of expressions, in a sense) and ellipsis (omission, i.e. deletion of linguistic material) and their relations and interaction. Since the workshop was very successful and met with a great deal of interest on the part of both participants and outsiders, we decided to collect and publish the papers that were presented. Towards the end of 1999, a follow-up workshop on Ellipsis and Information Structure was organized by Kerstin Schwabe and Susanne Winkler (Tübingen). The papers given at this second meeting were supposed to be an integral part of the publication as well. More and more people got involved, further developing our common understanding of the topic phenomenon, so that there was too much material for a single volume. We therefore decided to split the enterprise into two volumes. The ellipsis papers are to be published by 'Benjamins' this year in Interpreting Omitted Structures.
The paper investigates the origins of the German/Dutch particle toch/doch) in the hope of shedding light on a puzzle with respect to doch/toch and to shed some light on two theoretical issues. The puzzle is the nearly opposite meaning of the stressed and unstressed versions of the particle which cannot be accounted for in standard theories of the meaning of stress. One theoretical issue concerns the meaning of stress: whether it is possible to reduce the semantic contribution of a stressed item to the meaning of the item and the meaning of stress. The second issue is whether the complex use of a particle like doch/toch can be seen as an instance of spread or whether it has to be seen as having a core meaning which is differentiated by pragmatics operating in different contexts.
We use the etymology of doch and doch as to+u+h (that+ question marker+ emphatic marker) to argue for an origin as a question tag checking a hearer opinion. Stress on the tag indicates an opposite opinion (of the common ground or the speaker) and this sets apart two groups of uses spreading in different directions. This solves the puzzle, indicates that the assumption of spread is useful and offers a subtle correction of the interpretation of stress. While stress always means contrast with a contrasting item, if the particle use is due to spread, it is not guaranteed that the unstressed particle has a corresponding use (or inversely).
Das Papier argumentiert anhand einer Reihe von Phänomenen für die Existenz einer ausgezeichneten Topikdomäne im Mittelfeld des deutschen Satzes. Deutsch ist somit Diskurs-konfigurational hinsichtlich Topiks. Die Beobachtung erlaubt die Beantwortung einiger grundlegender Fragen wie die nach der möglichen Anzahl van Satztopiks, nach der Möglichkeit von Satztopiks in eingebetteten Sätzen oder nach dem Zusammenhang von Scrambling und Topikstatus. Die These, die 'starke' Interpretation einer indefiniten Phrase impliziere deren Topikstatus, wird zurückgewiesen. Syntaktische Eigenschaften der Topik-Voranstellung im Mittelfeld werden herausgearbeitet und ihre Implikationen für die Theoriebildung werden erörtert.
In this paper, we outline the foundations of a theory of implicatures. It divides into two parts. The first part contains the base model. It introduces signalling games, optimal answer models, and a general definition of implicatures in terms of natural information. The second part contains a refinement in which we consider noisy communication with efficient clarification requests. Throughout, we assume a fully cooperative speaker who knows the information state of the hearer. The purpose of this paper is not the study of examples. Our concern is the framework for doing these studies.
The article aims to give an overview about the application of Optimality Theory (OT) to the domain of pragmatics. In the introductory part we discuss different ways to view the division of labor between semantics and pragmatics. Rejecting the doctrine of literal meaning we conform to (i) semantic underdetermination and (ii) contextualism (the idea that the mechanism of pragmatic interpretation is crucial both for determining what the speaker says and what he means). Taking the assumptions (i) and (ii) as essential requisites for a natural theory of pragmatic interpretation, section 2 introduces the three main views conforming to these assumptions: Relevance theory, Levinson’s theory of presumptive meanings, and the Neo-Gricean approach. In section 3 we explain the general paradigm of OT and the idea of bidirectional optimization. We show how the idea of optimal interpretation can be used to restructure the core ideas of these three different approaches. Further, we argue that bidirectional OT has the potential to account both for the synchronic and the diachronic perspective on pragmatic interpretation. Section 4 lists relevant examples of using the framework of bidirectional optimization in the domain of pragmatics. Section 5 provides some general conclusions. Modeling both for the synchronic and the diachronic perspective on pragmatics opens the way for a deeper understanding of the idea of naturalization and (cultural) embodiment in the context of natural language interpretation.
To some, the relation between bidirectional optimality theory and game theory seems obvious: strong bidirectional optimality corresponds to Nash equilibrium in a strategic game (Dekker and van Rooij 2000). But in the domain of pragmatics this formally sound parallel is conceptually inadequate: the sequence of utterance and its interpretation cannot be modelled reasonably as a strategic game, because this would mean that speakers choose formulations independently of a meaning that they want to express, and that hearers choose an interpretation irrespective of an utterance that they have observed. Clearly, the sequence of utterance and interpretation requires a dynamic game model. One such model, and one that is widely studied and of manageable complexity, is a signaling game. This paper is therefore concerned with an epistemic interpretation of bidirectional optimality, both strong and weak, in terms of beliefs and strategies of players in a signaling game. In particular, I suggest that strong optimality may be regarded as a process of internal self-monitoring and that weak optimality corresponds to an iterated process of such self-monitoring. This latter process can be derived by assuming that agents act rationally to (possibly partial) beliefs in a self-monitoring opponent.
Horn's division of pragmatic labour (Horn, 1984) is a universal property of language, and amounts to the pairing of simple meanings to simple forms, and deviant meanings to complex forms. This division makes sense, but a community of language users that do not know it makes sense will still develop it after a while, because it gives optimal communication at minimal costs. This property of the division of pragmatic labour is shown by formalising it and applying it to a simple form of signalling games, which allows computer simulations to corroborate intuitions. The division of pragmatic labour is a stable communicative strategy that a population of communicating agents will converge on, and it cannot be replaced by alternative strategies once it is in place.
This article aims to recast the properties of topic-prominent languages and their differences from subject-prominent languages as documented in the functionalist literature into the framework of the Principle-and-Parameter approach. It provides a configurational definition of the topic construction called Topic Phrase (TP), with the topic marker as its head. The availablity of TP enables topic prominent languages to develop various topic structures with properties such as morphological marking; cross-categorial realization of topics and comments; and mutiple application of topicalization. The article elaborates the notion of topic prominence. A topic prominent language is characterized as one that tends to activate the TP and to make full use of the configuration. Typically, it has a larger number and variety of highly grammaticalized topic markers in the Lexicon and permits a variety of syntactic categories to occur in the specifier position and the complement position of TP.
Mention some of all
(2006)
In the interpretation of natural language one may distinguish three types of dynamics: there are the acts or moves that are made; there are structural relations between subsequent moves; and interlocutors reason about the beliefs and intentions of the participants in a particular language game. Building on some of the formalisms developed to account for the first two types of dynamics, I will generalize and formalize Gricean insights into the third type, and show by means of a case study that such a formalization allows a direct account of an apparent ambiguity: the ‘exhaustive’ versus the ‘mention some’ interpretation of questions and their answers. While the principles which I sketch, like those of Grice, are motivated by assumptions of rationality and cooperativity, they do not presuppose these assumptions to be always warranted.
In this paper, focusing on the relevance-theoretic view of cognition, I discuss the idea that what is communicated through an utterance is not merely an explicature upon which implicature(s) are recovered, but rather a propositional complex that contains both explicit and implicit information. More specifically, I propose that this information is constructed on the fly as the interpreter processes every lexical item in its turn while parsing the utterance in real time, in this way creating a string of ad hoc concepts. While hearing an utterance and incrementally constructing a context, the propositional complex communicated by an utterance is pragmatically narrowed and simultaneously pragmatically broadened in order to incorporate only the set of optimally relevant propositions with respect to a specific point in the interpretation. The narrowing of propositions from the initial context at each stage allows relevant propositions to be carried on to the new level, while their broadening adds to the communicated propositional complex new propositions that are linked to the lexical item that is processed at every step of the interpretation process.
The German word also, similar to English so, is traditionally considered to be a sentence adverb with a consecutive meaning, i.e. it indicates that the propositional content of the clause containing it is some kind of consequence of what has previously been said. As a sentence adverb, also has its place within the core of the German sentence, since this is the proper place for an adverb to occur in German. The sentence core offers two proper positions for adverbs: the so-called front field and the middle field. In spoken German, however, also often occurs in sentence-initial position, outside the sentence itself. In this paper, I will use excerpts of German conversations to discuss and illustrate the importance of the sentence positions and the discourse positions for the functions of also on the basis of some German conversations.
The purpose of this dissertation is to defend the idea that the empirical responsibilities of binding theory can be handled in a more psychologically and historically realistic way when assigned to the field of pragmatics. In particular, I wish to show that Optimality Theory (OT) (Prince & Smolensky, 1993), the stochastic OT and Gradual Learning Algorithm of Boersma (1998), the Recoverability of OT of Wilson (2001) and Buchwald et al. (2002), and the bidirectional OT of Blutner (2000b) and Bidirectional Gradual Learning Algorithm of Jäger (2003a) can all participate in a formal framework in which one can formally spell out and justify the idea that the distributional behavior of bound pronouns and reflexivs is a pragmatic phenomenon.
Dynamic semantic accounts of presupposition have proven to quite successful improvements over earlier theories. One great advance has been to link presupposition and anaphora together (van der Sandt 92, Geurts 95), an approach that extends to integrate bridging and other discourse phenomena (Asher and Lascarides 1998a,b). In this extended anaphoric account, presuppositions attach, like assertions, to the discourse context via certain rhetorical relations. These discourse attachments constrain accommodation and help avoid some infelicitous predictions of standard accounts of presupposition. Further, they have interesting and complex interactions with underspecified conditions that are an important feature of the contributions of most presupposition triggers.
Deictic uses of definites, on the other hand, seem at first glance to fall outside the purview of an anaphoric theory of presupposition. There seems to be little that a discourse based theory would have to say. I will argue, however, that a discourse based account can capture how these definites function in conversation. In particular such accounts can clarify the interaction between the uses of such deictic definites and various conversational moves. At least some deictic uses of definites generate presuppositions that are bound to the context via a rhetorical function that I'll call unchoring, which if successful entails a type of knowing how. If this anchoring function is accepted, then the acceptors know how to locate the referent of the definite in the present context. I'll concentrate here just on definites that refer to spatial locations, where the intuitions about anchoring are quite clear. But I think that this view extends to other deictic uses of definites and has ramifications for an analysis of de re attitudes as well.
This paper is a preliminary comparative study of the relation between word order and information structure in three Null Subject Languages ((NSLs) Spanish, Italian and Greek). The aim is twofold: first I seek to examine the differences and the similarities among these languages in this domain of their syntax. Secon, I investigate the possible derivations of the various patterns and attempt to localize the differences among these languages in different underlying syntactic structures.
Speakers have a wide range of noncanonical syntactic options that allow them to mark the information status of the various elements within a proposition. The correlation between a construction and constraints on information status, however, is not arbitrary; there are broad, consistent, and predictive generalizations that can be made about the information-packaging functions served by preposing, postposing, and argument-reversing constructions. Specifically, preposed constituents are constrained to represent discourse-old information, postposed constituents are constrained to represent information that is either discourse-new or hearer-new, and argument-reversing constructions require that the information represented by the preposed constituent be at least as familiar as that represented by the postposed constituent (Birner & Ward 1998). The status of inferable information (Clark 1977; Prince 1981), however, is problematic; a study of corpus data shows that such information can be preposed in an inversion or a preposing (hence must be discourse-old), yet can also be postposed in constructions requiring hearer-new information (hence must be hearer-new). This information status – discourse-old yet hearer-new – is assumed by Prince (1992) to be non-occurring on the grounds that what has been evoked in the discourse should be known to the hearer. I resolve this difficulty by arguing for a reinterpretation of the term 'discourse-old' as applying not only to information that has been explicitly evoked in the prior discourse, but rather to any information that provides a salient inferential link to the prior discourse. Extending Prince’s notion in this manner allows us to account for the distribution of noncanonically positioned peripheral constituents in a principled and unified way.
Partizipien und Adjektive gehören zu Sprachmitteln, die bei der Personendarstellung zur Beschreibung des Äußeren, der Interessen und der geistigen Welt in spezifischen Textsorten (hier: in Kontaktanzeigen lesbischer Frauen im Alter über 50 Jahre) verwendet werden. Im Vergleich zum Adjektiv kann das Partizip die zeitliche Dimension einer Eigenschaft oder der Lebenserfahrung ausdrücken; auf diese Weise können Sprechende den Wert der jeweiligen Eigenschaft oder Lebenserfahrung hervorheben. Das Partizip wird in bestimmten Kontexten bevorzugt, denn es kann die persuasive und appellative Funktion des Textes intensivieren. Die Autorin dieses Beitrags analysiert Motive und Strategien des Partizip-Usus' aus pragmalinguistischer Perspektive in 100 Kontaktanzeigen in der deutschen Frauenzeitschrift 'EMMA'.
Konventionalisierte Routineformeln sind standardisierte Ausdrücke, die in verschiedenen Situationen der täglichen Kommunikation verwendet werden. Für das Fremdsprachenlernen ist es sehr wichtig, solche Routineformeln und Ausdrücke zu lernen, die in einer bestimmten Situation adäquat sind und erwartet werden. Die Routineformeln werden im Hinblick auf ihre Semantik, Syntax und ihre kommunikative Funktion beschrieben. Abschließend werden konventionalisierte Routineformeln im Tschechischen und im Deutschen im Hinblick auf ihre grammatische Struktur und ihre lexikalischen Komponenten verglichen.
Nesse trabalho, será mostrado que fórmulas dão evidência de padrões convencionais de interação e também os inicializam. Esses padrões de interação não são universais, mas são configurados por cada comunidade lingüística. Conhecê-los faz parte da competência idiomática. Um dicionário bilíngüe semasiológico e onomasiológico pode contribuir tanto para a aquisição de fórmulas, quanto transmitir o conhecimento de padrões de interação.
Die Beschreibungen der phonologischen und phonetischen Gebrauchsmerkmale erschöpfen sich aus der Sicht der informellen Kommunikation bekanntlich vorwiegend in den sprecherbezogenen phonologischen Prozessen, die dominant mit einer durch natürliches Sprechtempo bedingten ausspracheerleichternden Funktion einhergehen. Auch verfügt die moderne Interaktionslinguistik über Kenntnisse einiger linguistischer Funktionen von Intonation. Dennoch wissen wir immer noch sehr wenig über die soziale (d. h. auch strategische) Funktionalität der artikulatorischen und prosodischen (also der segmentalen und suprasegmentalen) Merkmale im Gesprächsverhalten. Dieser Beitrag setzt sich zum Ziel, die kontextsensitiven konversationsphonologischen Sprachmerkmale und ihre soziale Funktionsweise im Alltagsgespräch zu skizzieren. Die Problematik der Herangehensweise an die Erfassung der sozialen Bedeutung von konversationeller Phonetik, Phonologie und Prosodie wird anhand von drei exemplarischen Analysen der Kontextualisierung der sozialen Distanz in den Gesprächen bei verschiedenen informellen Gruppen Jugendlicher beleuchtet.
Ausgehend von einer Definition der materialen Topik soll in diesem Aufsatz untersucht werden, welche Position Topik einerseits als selbst-organisierendes System, andrerseits als intentional eingesetzte Argumentationsstrategie in der Kommunikation zwischen Leser und Text einnimmt. Dieser Leseakt kann letzten Endes als Interaktion zweier topischer Systeme gedeutet werden, jedoch ohne dass sich dabei die Rezeption eines Textes in vollständiger Kontingenz verliert.